25.000 Romanian RETAiL PAL-DVD subrip © 14-09-2014
LUMEA MAGICĂ a lui Belle
A fost odată ca niciodată o tânără frumoasă numită Belle,
care a ales să locuiască într-un castel magic și neobișnuit.
Acolo, s-a împrietenit cu personalul castelului care erau obiecte fermecate
care, la fel ca stăpânul lor, Bestia, fuseseră cândva oameni.
Dar, în prezent, erau legați cu o vrajă
pe care doar dragostea o putea rupe.
Odată cu adâncirea prieteniei dintre ei,
trăgeau nădejde că Belle ar putea învăța să iubească o bestie
și, astfel, să-i elibereze de sub puterea vrăjii.
O lume perfectă
Candelabra, ești atât de radioasă.
Tu și Lumiere veți forma lumina perfectă.
Înălțime, zici ? Ce legătură are înălțimea noastră cu ceva ?
Lumină, Candelabra. Lumina perfectă.
Poftim ? De ce n-ai zis așa de la bun început ?
Se pare că vom fi împreună.
- Nu-i așa că va fi superb ? - Așa e, doamnă.
Trimite la castel 2.500 de metri cubi de lemn.
Trimite-i acum, pentru că...
Pentru că așa zici tu ! Așa !
Nu. Stai puțin.
Pentru că ai nevoie de el.
Da. Pentru că am nevoie de el. Cu sinceritate și așa mai departe.
Witherspoon !
Cunoști drumul !
Cina e servită. O mâncare excelentă în cel mai mic detaliu.
La fel e și tovărășia noastră.
Lumiere, mă face să am emoții. De ce ?
- Pentru că e femeie, stăpâne. - Cum aș putea s-o impresionez ?
Cu un sărut pe mână, ți-ai putea atinge scopul.
Dacă o faci ca la carte, va avea un efect spectaculos.
Am citit cea mai frumoasă carte.
Ai putea să ne-o povestești la cină.
A fost neașteptat de liniștit în ultima vreme.
- Liniștit ? - Voiam să spun,
că vă înțelegeți foarte bine cu Maiestatea sa.
Da, așa e.
Poate "liniștit" nu e cel mai bun cuvânt.
Calm. Temperat. Într-un cuvânt, armonios.
E un cuvânt bun. Ești un dicționar foarte inteligent.
Dă-mi voie să mă prezint. Webster, la dispoziția ta.
Încântată de cunoștință, Webster. Vii cu noi ?
Sigur că da. Fiindcă sunt
indispensabil, unic, esențial...
Mademoiselle, prezența dvs. îmi topește inima.
Mademoiselle, prezența dvs.,
îmi topește inima.
Mulțumesc.
Îi spuneam lui Cogsworth despre cea mai frumoasă carte.
E vorba despre o tânără care locuia cu mama vitregă,
o femeie rea care o obligă să stea în casă și să muncească zi și noapte.
Bineînțeles că se simte foarte singură.
- Candelabra, ești sclipitoare. - Într-o zi primesc o invitație,
- la balul regal. - Bineînțeles.
Sunt extrem de inteligentă. Nu e nevoie de un geniu pentru a spune asta.
Lumina ta e prea sclipitoare. Strici ambianța.
Să frec faianța ? Nu ! Asta e treaba servitoarei.
Dar mama vitregă îi interzice.
Până când nu va termina treaba. Nu-i așa că e groaznic ?
S-a întâmplat ceva ?
E destul de cald aici. Atât. Continuă, te rog.
- Pot să-mi văd umbra. - Deși se trudea,
- să termine... - Înalță-te.
- Încalță-te ? - Ai întrecut măsura.
Nu mai suport aceste insulte. Merit respect.
Voi doi.
- Vă dați în spectacol. - ... puteri magice.
Fata îi spune zânei impedimentul ei de a merge la bal,
că nu poate să-și termine treaba
și că nu are ce îmbrăca și nu are cum ajunge acolo.
Scuză-mă. Deschide fereastra.
Dar, Maiestate, ați putea răci.
Prea bine. Te rog să continui.
N-o să-ți vină să crezi ce face zâna.
Face o vrajă și rezolvă toate problemele fetei.
Dar există un șiretlic. Vraja durează până la miezul nopții.
Ajunge ! Fereastra. Deschide fereastra.
- Dar... - Acum !
Deschid fereastra.
Încă ți-e cald ?
Altora le e frig.
Poate că ar trebui să plece de-aici.
- Nu e foarte congenial. - Poftim ?
Congenial: adecvat, cordial, agreabil.
Pentru o definiție mai elaborată...
Nu trebuie să fiu...
E castelul meu și eu fac regulile !
Doar pentru că e castelul tău, nu înseamnă că trebuie să fii bădăran.
Bădăran: ofensator, primitiv, nepoliticos...
știu ce înseamnă.
Webster ! Vai, nu !
Sărmanul de tine.
Buimăcit, debusolat.
A fost foarte urât din partea ta. Te porți ca un bădăran și prostește.
Belle refuză categoric să iasă din camera ei.
Îți spun eu cum facem. Trebuie să solicităm niște scuze.
Comportamentul de aseară al stăpânului n-a fost tocmai exemplar.
N-a fost singurul. Ai văzut-o cum se învârtea ?
N-am intenționat să te eclipsez.
Dar nu te auzeam bine.
Nu auzea ! De ani de zile vine cu scuza asta.
Să-mi cer iertare ? Ea ar trebui să-mi ceară iertare !
Da, stăpâne. Bineînțeles, stăpâne.
Aici jos.
Vreți să-mi cer eu iertare ?
Cred că îi datorez scuze.
Pentru că i-am zis bădăran.
Deci, o vei face ?
Da, de îndată ce-și cere el iertare.
Trebuie s-o spunem cu tact.
Las-o în seama mea.
A acceptat să-și ceară iertare,
totuși există o mică problemă.
Nu-mi voi cere niciodată iertare !
Încep să mă întreb dacă își vor mai vorbi vreodată.
Dacă nu reușește să-l iubească înainte de căderea ultimei petale,
vom rămâne așa pentru totdeauna.
Eu zic să-i mai acordăm timp.
- Nu ! - E ușor pentru un ceas să zică asta.
N-are niciun rost să ne frământăm aici.
Depinde de noi, prieteni. Trebuie să acționăm rapid !
Deci, aveți vreo idee ?
Șeful trebuie să-și ceară iertare.
Adevăr grăiești. Dar n-o putem face în locul lui.
De ce nu ?
Cu profund regret, pentru comportamentul meu inadecvat,
îți ofer scuzele mele și îți implor iertarea.
- Scurt. - Drăguț.
Sincer.
Cogsworth, l-ai văzut pe Lumiere ?
Da. Dar cu părere de rău te anunț că te evită.
Din păcate, nu reușește nicicum să te ierte.
E doar vina mea.
Nu. Nu te chinui singură.
E mult prea mândru.
Nu pot să cred !
O scrisoare ? De la cine ar putea fi ?
N-am nici cea mai mică idee.
Witherspoon ! E de la cineva din castel.
Probabil că e de la stăpân.
Așa e. S-a rezolvat problema.
Priviți, prieteni. Ce v-am spus ?
Acum vor ierta și vor uita.
și dacă vor afla că noi am fost ?
Înghite-ți cuvintele.
Nu. Nu spune nimic. E rândul meu să vorbesc.
- Am venit să-mi cer iertare. - Da ?
Bunăvoința ta m-a făcut să mă rușinez.
Serios ?
Îmi pare rău că a durat atâta.
Vreau să știi că n-am vrut să te numesc prost.
Eu am fost prostuță, încăpățânată, neglijentă
și n-am fost dispusă să iert.
Mă bucur foarte mult că ai venit.
- Deci, mă ierți ? - Bineînțeles.
"În timp ce trăsura înainta, fata privi înapoi"
"la ferma înflorită, apoi se avântă curajoasă"
"spre călătoria care o aștepta."
Îți place până aici ?
Da. Citește în continuare.
"Avea amintiri atât de frumoase"
"din copilărie, pe care"
"le prețuia ca pe o comoară."
Îmi pare rău. Mi-e greu să citesc câtă vreme tu mănânci așa ceva.
- Dar sunt preferatele mele. - Dacă vrei, pot citi mai târziu.
- Pleci ? - Nu, dar nu pot citi când tu mănânci.
Ai putea mânca mai târziu.
Prea bine.
Trebuie să recunosc că, în seara asta, Maiestatea sa e foarte grijuliu.
Chiar deloc.
- Își controlează bine temperamentul. - Mulțumesc.
N-am vrea să fie nevoie să scrii încă o scrisoare de părere de rău.
Ce vrei să spui ?
Mă refeream la scrisoarea pe care i-ai scris-o lui Belle.
Trebuie să recunosc că n-am auzit nicicând scuze formulate așa elocvent.
N-am scris nicio astfel de scrisoare !
Nu înțeleg. Îți retragi scuzele ?
- Nu era scrisoarea mea ! - Dar o am.
- Arată-mi-o ! - Dacă insiști.
E în camera mea.
Webster ?
Vino jos de-acolo.
Peniță, sunt sigură că poți mai mult.
Crane, ești prea micuț pentru a fi hartă. Vino aici.
Vreau să vă spun că știam de năzbâtia voastră
încă de la început, domnilor.
Și ați dat de necaz.
Vă propun să vă mărturisiți fapta.
Dacă nu iese adevărul la iveală,
cei doi nu vor avea niciodată încredere unul în celălalt.
Uite, e scrisă pe hârtie de-a ta.
Cu penița mea ! E un fals !
Doar nu sugerezi că aș fi făcut-o eu ?
Stăpâne, trebuie să îți mărturisim ceva.
Scrisoarea a fost...
O fraudă, contrafăcută, neautentică, falsă !
- Eu am compus-o. - Iar Crane...
Unde sunteți ?
Haideți, băieți. Știm că sunteți aici.
Nu vă fac niciun rău. Explicați-mi.
De ce ați făcut una ca asta ?
Ne doream să vorbești din nou cu stăpânul.
- La o parte. - Dă-le drumul, te implor.
M-au trădat.
Te rog, nu suport să-i văd suferind.
Bine. Îi voi cruța.
Dar dacă mai pun vreodată piciorul în acest castel,
vor trebui să-mi dea socoteală.
- Te rog ! - Vai de mine !
- Dar n-au vrut... - Tăcere !
Îmi rupi pergamentul.
Oricine va încerca să-i ajute, va regreta amarnic.
Încotro mergem ?
Să mergem direct spre oraș.
Și să cerem ajutor.
E prea de tot. Nu vor supraviețui acolo.
Nu mai putem face nimic.
Mi s-au întors paginile.
Priviți ! Acolo sus ! Am reușit !
Am reușit ! Ura !
Am ajuns ! Cum ne-am putut îndoi de tine ?
E orașul ! Chiar e orașul ?
E păcat, dar nu-l putem învinui pe stăpân.
La urma urmei, frauda e o crimă.
Eu sunt cea care a comis o crimă.
Nu s-ar fi ajuns aici dacă îmi ceream iertare.
Eu ar trebui să-mi cer scuze, dragă.
Știam despre fraudă, dar îmi doream foarte mult
ca tu și stăpânul să vă iertați.
Trebuie să-i găsesc. Voi merge după ei și-i voi aduce înapoi.
Iată-i ! Arată groaznic.
Nu, nu ai voie să-i ajuți. Stăpânul a precizat că...
Îți vine să crezi ? Orașul arată ca și castelul.
E chiar castelul. Și am umblat atât de mult.
Peniță, Crane, Webster. Veniți cu mine.
Trebuie să vă ducem lângă foc.
Nu. Mai bine aș îngheța în stomacul unui lup.
Nu vreau să am de-a face cu stăpânul. Tipul e o bestie.
- Ne va face rău. - Eu nu cred.
Voi vorbi cu el. Sunt sigură că vă va lăsa să stați.
Pentru că, undeva în adâncul lui are o inimă bună.
Am scăpat lucrurile de sub control. Voi ați suferit cel mai mult.
Vă rog să mă iertați.
Ne-ar părea rău dacă nu te-am ierta.
Mulțumesc.
Dacă i-aș fi putut spune și lui aceleași vorbe.
Sărmanii de voi. Să vă duc repede înăuntru.
Vă veți încălzi îndată lângă foc, d-lor.
Bun. Nici urmă de stăpân, încă.
Sper că nu va fi prea supărat.
Supărat ?
Îndrăznesc să spun că e în stare de mai mult decât atât.
Poftim. Nu mă veți mai vedea pe-aici când vine.
Nu, domnule ! Voi fi departe...
Am ceva de spus.
Am fost încăpățânat,
știu, și-mi pare rău.
Te rog să mă ierți.
Te iert.
Dar voi mă iertați ?
- Da. - Bineînțeles.
Te iertăm cu toții.
Ce ușor a fost ! Acum sunt fericit.
Mai fericit decât am fost vreodată.
Toți au iertat, numai eu nu.
Nu e prea târziu pentru asta.
Am venit pentru un ospăț.
- Nu mai spune ! - Peniță, Crane și Webster
au decis să ne povestească aventurile lor din pădure.
Și te anunț că-ți vei întâlni un vechi amic.
De ce aș vrea să văd un pitic ?
Amic, dragă. Amic.
Le-am văzut albul ochilor.
Auzeam gâfâitul feroce al acelor
carnivore dezgustătoare, respirația lupilor.
Și, totuși, ne-am aventurat înainte prin întuneric,
deoarece nimic nu ne putea înfricoșa, nici chiar lupii cei cruzi !
- Scuzați-mă. - Haide.
Haide. Ziceai că vrei să ierți.
Dă-mi timp.
Nu-mi spune. Te-ai coborât ca să auzi mai bine.
Nu, Lumiere. Nu-i așa.
Deci, recunoști ! Ai coborât ca să arzi mai tare.
Am coborât ca să luminăm mai bine împreună.
Facem echipă bună, nu-i așa ?
Candelabra, te rog să mă ierți.
Lumiere ! Trebuia doar să mă rogi.
Totul e atât de pașnic.
Se pare că pentru fiecare problemă există o soluție
care poate fi pusă într-un singur cuvânt.
Iertare: a trece cu vederea divergențele.
Ce seară minunată !
Poate că vreți să ieșiți pe balcon
în timp ce noi pregătim aperitivul.
Aperitivul ? Ce aperitiv ?
Da, aperitivul. Ce prostuț sunt !
Să mergem.
- E călduț acum. - În curând va veni primăvara.
Ce frumos !
Ai crezut că nu e nimeni să te-asculte
Alții par să te asculte, dar n-aud
Ai crezut că ei te-aud, dar tot nu-i bine
Cuvântul tău din gând este crud
Astfel cred că ei n-au zis ce-au vrut să zică
Iar ei cred c-am spus ceva ce chiar n-am spus
Din senin tonalitatea se ridică
Orgoliul e mult mai presus
Există oare vreo metodă
Un alt fel de-a fi-nțeles ?
Vreau să văd acum ce vorbe-am de ales
Ne-nțelegem Foarte bine
De-ascultăm cu inima
Iar eu cu tine Și tu cu mine
Vom putea comunica
Bunătatea și iertarea
Tot mereu le vom urma
De vom asculta
Mereu cu inima
Ne-nțelegem Foarte bine
De-ascultăm cu inima
Iar eu cu tine Și tu cu mine
Vom putea comunica
Bunătatea și iertarea
Tot mereu le vom urma
De vom asculta
Mereu cu inima
Mereu
Cu inima
Pozna lui Fifi
Mademoiselle, sunteți bine ?
Păreți amețită din cauza febrei.
Lucrurile nu sunt întotdeauna ceea ce par,
deoarece sunt amețită din cauza dragostei.
Ștersul prafului e o treabă urâtă, nu-i așa ?
Dar cineva trebuie s-o facă.
Haide, Fifi, fetițo. Ne expiră timpul.
Camera asta trebuie făcută lună și bec.
Doamnă ?
Știi ce zi e mâine ?
Sâmbătă ?
O sâmbătă specială,
deoarece este a cincea aniversare a primei întâlniri
cu mon cher Lumiere, lumina ochilor mei.
Dar am o problemă.
Sunt sigură că are planuri mari pentru seara noastră.
- Cu siguranță. - Ar trebui să-mi vopsesc penele ?
Sigur mă va duce la o serenadă sub clar de lună.
Sau poate la o cină liniștită, dar elegantă.
Ce crezi, mademoiselle ?
Sunt convinsă că orice va face, va fi o mare surpriză.
Ce ? Aniversarea noastră ?
Îmi amintesc de prima aniversare a celei de-a cincea întâlniri.
E marțea viitoare cumva ?
A cincea aniversare a primei voastre întâlniri e sâmbătă.
Pardonnez-moi. Cred că am ceară în urechi.
- Credeam că ai zis... - Sâmbătă.
Vai de mine. Asta e mâine. Mâine ?
Aoleu ! Am dat de necaz.
S-ar putea să aștepte ceva special.
Bineînțeles ! Știam asta.
Am atâtea de pregătit. Îmi trebuie flori.
Trebuie să mă îmbăiez.
Trebuie să mă lustruiesc. Trebuie muzică, clar de lună.
Îi voi spune... Nu.
Ce să-i spun ? Am nevoie de un discurs.
Un discurs !
Fifi, ești atât de împănată ?
Fifi, cuvintele nu pot exprima...
Singura, unica...
Vai !
Foc !
Chip, adună-ți frații și zi-le să se umple mai întâi.
Grăbește-te !
Toată lumea să rămână calmă !
Haideți, oameni buni. Cănițele să treacă pe primul rând.
Toți în prima linie. Inflamabilele nu.
- Ce ? - Gata. Oameni buni.
- Urgență. - Veniți cu mine, d-nă Potts.
Vai, dragă. Am aici ceaiul stăpânului. Ce va zice ?
Ce va zice dacă va lua foc tot castelul ?
Ne-ai salvat, draga mea.
Gata, s-a terminat spectacolul. Nu mai e nimic aici. Plecați.
Mergeți. În ordine deplină. În pas alert, mulțumesc.
Acum, trebuie să investighez
cine este responsabil pentru...
Doamnă, nu știu cum să vă mulțumesc decât spunând
mulțumesc.
Ce făceai aici, Lumiere ?
Pregăteam discursul pe care i-l voi ține lui Fifi de aniversarea noastră.
Discurs ?
Sunt sigură că vei zice doar ce ai în inimă.
Doamnă, nu știi prea multe despre femei.
Domnule, știu câte ceva.
Scuză-mă. Trebuie să repet.
Fifi, buzele tale sunt mai roșii decât roșul
celui mai roșu trandafir.
- Cum sună ? - Repetat.
- Imposibil. - Spune-i exact ce simți.
Dar nu pot scoate la iveală ce e în inima mea.
Nu mă va crede niciodată. Nu mai există speranță.
Lumiere, cum poți spune asta ?
Pentru mine, cuvintele de dragoste curg ca apa.
Dar sinceritatea ? E de-a dreptul imposibilă.
Atunci dă-mi voie să te ajut să-ți exprimi sentimentele prin cuvinte.
Tu-mi spui orice despre acea primă întâlnire.
Iar eu te ajut să-ți pui sentimentele profunde în cuvinte.
Ești trimisă din cer, un înger de sus.
Să începem. N-o putem face aici. Ne-ar putea vedea micuții.
Vino, ma chérie. După cum se zice,
vom scrie muzică frumoasă împreună.
Pretinde că mi-e prietenă,
deși aprinde focul pasiunii
în iubitul meu Lumiere.
A fost o noapte magică.
Am început cu o serenadă.
Îi cântă o serenadă acelei creaturi
exact cum mi-a cântat mie.
Apoi ne-am plimbat prin întuneric.
Se plimbă așa cum ne-am plimbat noi.
Seara s-a încheiat cu o plimbare romantică cu caleașca,
prin zăpadă, sub clar de lună.
Așa va trebui să fie și mâine
și te voi ajuta să realizezi asta.
Acum spune-mi cele mai sincere sentimente pentru ea.
Am fost... A fost...
Am fost...
- Nu pot ! - Poți.
Poate ar fi mai ușor dacă ți-ai imagina că eu sunt Fifi.
N-are pic de rușine !
Spune-mi tot ce i-ai spune ei.
E atât de dificil.
Vreau. Mai mult decât orice.
Se topește sub farmecele nemernicei vrăjitoare.
Sunt gata. O voi face.
Puterea ei malefică e prea mare pentru iubitul meu.
Nu uita, dacă te vede, tu nu o vezi.
Nu te cunosc, nu mă cunoști. E clar ?
La 9.47 fix, vreau ca tu și prietenii tăi...
Lumiere ? Ce faci acolo cu tuba ?
Care tubă ?
Lumiere, nu veneai să mă vezi ?
Draga mea, nu uita, lucrurile nu sunt întotdeauna ceea ce par.
Ce avem aici ? Ce s-a întâmplat, draga mea ?
De ce plângi ?
Nu plâng.
Spune-i d-nei Potts ce te frământă.
Sunt sigură că nu poate fi chiar atât de rău.
Doamnă, dacă ai fi fost în locul meu
și ți-ai fi pierdut bărbatul visurilor tale,
ai fi plâns la fel ca mine.
D-ră, dacă aș fi în locul tău, nu mi-aș bate capul cu bărbați.
Dar dragostea vieții mele a plecat
și nu știu cum să-l aduc înapoi.
Dragă, un bărbat nu va răspunde
decât dacă nu are de ales, decât dacă se simte amenințat.
Nu înțeleg, monsieur.
Gelozia ! Cea mai puternică emoție.
Când îl faci gelos, îl ai sub papuc.
Când vine vorba de dragoste, eu scriu regulile.
Foarte neobișnuit, bătrâne. N-am auzit nicicând asemenea prostii.
Te rog să mă ajuți !
Am o slujbă, omule.
Nu mi-o pot abandona pentru un fleac.
Nu știi că e împotriva regulamentului ?
D-le, e vorba de o cauză mai înaltă.
De această dată, regula e dragostea.
Nu ! Fleacuri sentimentale.
Așa să fie. Mă gândeam doar
că ar putea fi ultimul tău gest măreț,
ținând cont că stăpânul vrea să reducă colecția de argintărie.
- Lumiere. - Am auzit chestia asta.
Am cunoștințe printre tacâmuri.
Măi să fie ! Cum se poate asta ? Vrei să zici că pune flota la naftalină ?
Da. Am anumite relații.
Ți-aș putea pune o pilă bună.
D-le, sunt la dispoziția ta.
- Acum trebuie să... - Lumiere !
Ce-i cu trăncăneala asta și stăpânul de ce n-a...
Bună. De ce n-a...
Monsieur Cogsworth.
Iarăși ea ! Prefă-te că n-o vezi.
Te-am căutat peste tot,
orologiu mare ce ești.
Da ? M-ai căutat ? De ce, domnișoară ?
Fiindcă ești așa de
așa și așa ?
Sunt așa și așa ?
Nu ! Ești magnifique.
După cum se zice, plin de viață.
- Cogsworth ? - Moda vine,
- moda trece. - Trebuie s-o ignorăm.
Dar tu, mon cher, ești mereu în ton cu moda, nu-i așa ?
E foarte adevărat.
Încerc să fiu în ton cu vremurile.
E stânjenitor. Ar trebui să plecăm.
În control, stăpân pe situație
și totuși cu un teribil simț al umorului.
Care e secretul tău ?
Secretul hazului meu este tempoul.
- Umor la minut. - Oare ce încearcă Fifi să facă ?
Poate vrea să scape de îndatoriri.
Să mergem acum.
E foarte interesant,
d-nă, te asigur, dar trebuie să insist...
E imposibil !
... să te întorci la îndatoririle tale chiar acum.
Așa. E mult mai bine.
Stai liniștit, amice. încă puțin.
E foarte neobișnuit.
Te asigur că nu se află printre reguli.
Sunt aproape gata. Doar o mică ajustare.
Crede-mă. Nu vei simți nimic.
Mâine seară, Lumiere își va împărtăși dragostea așa cum n-a mai făcut-o.
Nu-i așa că e romantic, Sultan ?
Da, va fi o seară de neuitat.
Seara serilor.
Cea mai perfectă și mai romantică dintre toate serile.
Gândește-te, Sultan.
Dacă ne ajuți, vei intra în istorie.
Nu vei mai fi tratat ca un taburet,
deși ești taburet.
Mulțumim, Sultan. Nici nu știi cât de fericiți suntem.
A câștigat din nou.
Prin acest flirt, nu doar că îmi fură iubitul,
dar îl fură în cea mai importantă seară.
Seara care trebuia să fie a mea !
Dacă eu nu mă pot bucura de ea, nimeni nu se va bucura.
Da, așa.
Încet. N-o tăia de tot.
Da, perfect.
Am făcut tot ce se putea.
Nu mai am ce face pe-aici.
Fifi ? Unde pleci ?
Nicăieri.
- Scorpie ! - Poftim ?
Nimic. Ipocrită !
- Aici erai, dragostea mea. - Lumiere.
- Ești gata ? - Pentru ce ?
Pentru seara superbă pe care am pregătit-o pentru noi doi.
Care noi ?
Tu și cu mine, bineînțeles.
E aniversarea noastră.
Serios ? Am uitat complet.
Începem ?
Lumiere.
Va fi o seară de neuitat.
Cu siguranță.
Ia te uită, iubita mea are emoții și tremură ca o vargă.
Ai avut întotdeauna acest efect asupra mea.
Pe jos e zăpadă,
aerul de iarnă e răcoros
și totuși drăguței mele îi e cald.
Mi-ai pus inima pe jar.
Relaxează-te, iubito. Totul va fi bine.
Da, așa cred și eu.
Lumiere. Am fost atât de nebună.
Dar nebună de dragoste și așa e cel mai bine.
Acum, Fifi, aș vrea să-ți spun ceva.
Spune-mi, Lumiere.
În această seară perfectă...
În această seară frumoasă, în care sunt cu tine și... Cu luna...
și cu sania...
și cu luna... Am zis luna deja ?
Sultan ? Unde e Sultan ?
Cine conduce chestia asta ?
Speram că ai deja un răspuns la întrebarea asta, bătrâne.
Trebuie să te oprești numaidecât.
Am fost creat pentru a servi punci, nu pentru a plimba oameni prin zăpadă.
Sunt începător în treaba asta.
Viteazul meu, ce ne facem ?
Putem face un singur lucru.
Să strigăm ca lașii.
Ajutor !
- Ajutor ! - Ascultă.
Se pare că Lumiere strigă după ajutor.
Așa cred și eu.
Ia te uită. Nu credeam că va avea nevoie de ajutor.
Dar, d-nă Potts, a dat de bucluc.
Au dat de bucluc. Vino, repede.
Nu pe acolo, mon ami ! Pe oriunde, dar nu pe acolo !
Nu cred că se va sfârși bine.
Apleacă-te pe stânga, iubito.
Vai de mine ! Nu par deloc în siguranță.
Ce ne facem ?
Cred că vom pieri.
Fifi ! Lumiere !
Rezistă, Lumiere !
Date fiind opțiunile, nu am de gând să fac altceva.
Lumiere, salvează-ne !
- Aș face-o dacă aș putea ! - Lumiere !
Nu-mi da drumul, draga mea.
Am o idee.
Doar eu sunt de vină.
Dacă aș fi avut încredere în tine.
Trebuie să știi că te iubesc
din toată inima mea, mon cher.
- Da, și eu... - Spune.
- Eu... - Te ascult.
Eu...
Nu plec nicăieri !
Prinde-te bine și nu-mi da drumul.
O clipă.
Nu !
Mi-am pierdut cuvintele.
Spune-mi, Lumiere !
Ești unica și singura.
Ești trimisă din cer, un înger...
Fifi, mai pe scurt, te iubesc.
- Mă iubești ? - Da.
Mă bucur că sunteți bine.
Din păcate, aniversarea noastră n-a fost deloc perfectă.
A fost o seară de neuitat.
Crezi că vor fi bine acum ?
Pare fericită.
Uneori lucrurile sunt așa cum par.
Petrecerea d-nei Potts
- Ce vreme urâtă ! - De când mă știu
n-am mai văzut un soare atât de încăpățânat.
Nici măcar o rază, de câteva săptămâni.
D-nă Potts ? Ești bine ?
Da.
Iartă-mă, dragă.
Se pare că cerul înnorat m-a deprimat.
Melancolie. O stare de tristețe și depresie.
Da. Mulțumesc, Webster.
Și mama și tata au fost afectați de vreme.
Puțină odihnă te va face să te simți mai bine.
Nu te îngriiora de starea mea. Voi fi bine.
De altfel, cu cât e vremea mai urâtă, cu atât ceaiul meu e mai dorit.
- Vrei o ceașcă ? - Sună excelent.
- S-a răcit ? - Cred că ai uitat să adaugi ceai.
E doar apă caldă.
Am uitat să pun ceai ?
Mi-e atât de rușine.
Nu te pedepsi singură. Cu toții greșim.
Cred că-mi pierd mințile !
Chiar ai nevoie de odihnă.
Nu fac bine nimănui cu starea asta a mea.
Poți merge în camera mea. E drăguță și liniștită.
Cine știe ? Când te trezești, vei fi un ceainic nou.
Mulțumesc, drăguțo.
Din păcate, toată ploaia asta a cauzat spărturi mari.
Toată noaptea a reparat acoperișul castelului.
- N-a dormit deloc. - Ar fi bine să-l lăsăm să doarmă.
Da. Oricum n-am de gând să-l trezesc.
Mai degrabă aș trezi un urs care hibernează.
Te rog să ne anunți când încetează această vreme oribilă.
Witherspoon, expediaz-o rapid.
Îmi cer scuze.
În mod normal, e cea mai veselă ființă din castel.
Azi dimineață stătea aici la masă și părea atât de deprimată...
Nu știam ce să-i spun.
Am trimis o cerere unui prieten
care pretinde că poate prezice vremea.
El ar putea ști când își va reveni ceainicul nostru ciudat.
E foarte drăguț din partea ta,
dar n-ar trebui să așteptăm s-o învioreze vremea.
Ar trebui s-o înviorăm noi.
- Bineînțeles ! - N-aș fi putut s-o spun mai bine.
Nici nu știu de câte ori am avut nevoie de ea și a fost acolo
să mă asculte, să mă învioreze când eram tristă.
- Mi-a fost ca o mamă. - Și mie.
Toată lumea știe că ea e inima acestui castel.
Sunt total de acord cu Belle. Trebuie să acționăm.
Să luăm de coarne taurul depresiei,
să-l trântim la pământ și să-l facem să se supună !
De fapt, mă gândeam la ceva mai distractiv.
- Ce ziceți de o petrecere ? - O petrecere ?
Vom da o petrecere în cinstea mamei !
O chestiune măruntă, ca să știe că o iubim.
Trebuie să avem și tort.
Nu se poate o astfel de ocazie fără tort.
Bucătar-șef, ai putea pregăti ceva micuț ?
"Ceva micuț" ?
D-ră, Bucătar-șef nu face mărunțișuri.
Nu. Bineînțeles că nu.
Am zis "micuț", deoarece credeam că doar un maestru ca tine
ar putea crea o operă de artă micuță.
Un tort simplu, dar elegant și delicios.
Bucătar-șef ar fi încântat.
Dacă nu mă înșel, preferatul ei e tortul de vanilie.
Ești pe aproape, mon ami,
dar preferatul d-nei Potts e tortul de ciocolată.
Lumiere are dreptate. D-na Potts e mai specială.
Îi place tortul de ciocolată.
Chaud, cu tot respectul, draga mea,
de data asta sunt de partea lui Monsieur Cogsworth.
Ar trebui să fie tort de vanilie.
E tipic pentru tine ! Întotdeauna crezi că ai dreptate !
Bineînțeles că am dreptate. Doar sunt mâna dreaptă, nu-i așa ?
Nu începe cu jocuri de cuvinte, Tres !
Liniște ! Bucătar-șef nu tolerează asemenea conflicte în echipa lui !
Putem decide mai târziu.
Ne putem distra și organizând împreună petrecerea.
- Ne distram, până când dl. Știe-Tot... - Nu începe, Chaud.
Eu amestec ingredientele necesare.
După instrucțiunile tale, bineînțeles.
Propun să avem și muzică
atunci când aducem tortul.
Ce idee bună ! Vom alege o melodie care să învioreze atmosfera.
Voi doi sunteți responsabili cu muzica.
Să nu uităm florile. Sunt ușa spre inima unei femei.
Sper că nu-l vom trezi pe stăpân.
Nici o fanfară nu l-ar putea trezi acum.
Va dormi toată ziua și nu-l condamn.
După cât a muncit pe acoperiș, și eu aș dormi dus.
Nu uita, să nu-i spui nimic mamei tale.
Nu-ți face griji. Mi-am pus fermoar la gură.
Concertina, e un diez în timpul patru.
- Tuba, încearcă cu o octavă mai sus. - Bine.
Maestre, aș avea nevoie de o pauză.
Aceste melodii franțuzești mă termină.
Poftim ? Primiți pauză când cântați cum trebuie !
Ce-a fost acel sunet infernal ?
Mă uimește că nu recunoști opera maestrului Michel Delalande.
Credeam că a venit circul.
Bine spus, băiețaș. Ce piesă jalnică ! Nu e deloc potrivită.
Ai cumva ceva mai bun ?
De fapt, voi compune
o simfonie specială pentru acest eveniment.
Un fel de capodoperă. Ce părere ai ?
Cred că ești mult prea stresat.
Chiar și așa,
Tuba și Concertina au acceptat să cânte bucata mea.
Cogsworth ne-a abordat mai întâi.
Dar nu i-am făcut o promisiune exclusivă.
Vom cânta pentru voi doi
Nu avem timp. Tortul e pus la cuptor și gata.
Foarte bine. Ne vom pregăti amândoi.
Iar Belle va decide cine va dirija.
- Tort de vanilie ! - Tort de ciocolată !
Vă rog, prieteni, cooperați puțin.
De dragul slujbelor noastre ! Vă rog, vă implor !
Dacă aude șeful asemenea...
Ce se petrece aici ?
Nimic, d-le. Continuăm amestecarea, d-le.
Încetați imediat cu ciondăneala asta !
Înapoi la treabă !
- Tort de vanilie ! - Tort de ciocolată !
Avem de unde alege.
Crini. Florile care transmit ceva.
Da. "Bun venit la înmormântare." Asta transmit.
Dar trandafirii sunt speciali.
Bine. Fă cum vrei. Eu culeg crini.
D-nă Potts. V-ați trezit deja ?
A fost suficient pentru o zi.
Ce crini frumoși ! Pentru cine sunt ?
De ce...
- Pentru stăpân, desigur. - Pentru stăpân ? Fii serios.
Florile au devenit importante pentru Maiestatea sa.
A cerut să-i fie aduși numaidecât crini în cameră. De fapt, a dat ordin.
Ce ciudat !
De când mă știu n-a fost interesat deloc de ei.
În mod evident, s-a schimbat.
Păcat. Nu-l putem trezi. Vom veni mai târziu.
Nu fi prostuț. Doarme buștean.
Le vom pune încet aici.
Va arăta superb.
Bucătar-șef, ce s-a întâmplat ? Ești bine ?
Mănușile astea două mă înnebunesc.
Să le dea cineva jos de pe mâinile delicate ale Bucătarului-șef.
- De vanilie ! - De ciocolată !
Încă vă mai certați ?
Ce ziceți de un tort cu două straturi ?
Un strat de vanilie și unul de ciocolată.
- E... - Posibil.
Vă rog, încercați să lucrați în echipă.
Ar trebui să fie distractiv și nu mai avem mult timp.
Haideți să-i găsim pe Lumiere și Cogsworth
și să le spunem același lucru.
Lucrați în echipă !
N-a auzit că prea multe moașe lasă copilul cu buricul netăiat ?
De ce nu lucrează nimeni în echipă ?
- E nevoie de mama pentru asta. - Ai dreptate, Chip.
Ea e singura persoană căreia nu-i putem spune despre petrecere.
Ce glumă bună !
Eu nu i-aș da gumă, dragă. E doar o ceșcuță.
Glumă, Candelabra, nu gumă.
A, da.
Pentru ultima repetiție, coboară cu un semiton,
cântând ciupit în mi diez și terminând cu o înfloritură la harpă.
Nu avem harpă.
Să vedem. Atunci, o înfloritură la tubă.
Pentru cea de-a cincea simfonie...
Du trandafirii în salon până nu te vede d-na Potts.
S-a trezit deja.
Prea târziu. Vine. Ascunde-te !
Ascunde-te. Dacă îi vede, va trebui să-i duci stăpânului.
- De ce să facă asta ? - E o poveste lungă.
- Salutare, oameni buni. - Bună ziua, d-nă Potts.
Îmi pare rău că nu s-a schimbat vremea.
Încerc să fiu veselă, dar... Acela e un trandafir ?
- Da. - Și încă unul.
Lumiere, ce faci cu florile astea ?
- Ce crezi că fac ? - Alte flori pentru stăpân ?
Păi...
Da.
Sper că asta îl va face fericit.
Da. Mulțumim pentru ajutor, d-nă Potts.
Cu mare plăcere.
Mă bucur să pot face și eu câte ceva pe aici.
Haide, Chip. E timpul pentru baie.
Îmi explică și mie cineva ce se petrece ?
- El a început. - El a început.
și trandafirii. Sunt o alegere prea evidentă.
Trandafirii spun : "Te iubesc", așa cum crinii nici nu visează.
Din cauza certurilor voastre, d-na Potts nu va primi nimic.
Nici nu vreau să-mi imaginez ce va zice Bestia.
Fiindcă muzica mea e mai bună.
Lumiere nu are simțul tempoului.
Iar piesa ta nu are deloc sentimente.
Un motiv în plus pentru ca voi doi să lucrați în echipă.
Fiecare are ceva de oferit celuilalt.
Da. De exemplu, eu am talent.
Păstrează-l. N-aș vrea să-ți iau și puținul pe care îl ai.
Am auzit destul. Petrecerea asta nu este despre voi.
E despre d-na Potts, prietena noastră dragă,
iar certându-vă n-o veți face să se simtă mai bine.
Iar când intră tortul avem un crescendo...
Aș putea avea o propunere în privința melodiei ?
Witherspoon ! Prognoza meteo.
Nu, stai.
Nu, muzica ! Capodopera mea !
A fost intenționat !
Jur că nu. Pe cinstea mea.
- Vei regreta ! - Dar a fost un accident !
Destul ! Acum stratul de ciocolată.
Ce harnici sunteți toți !
Bucătarul-șef are grijă de toate.
Putem coace blaturile imediat. Încălzește cuptorul.
Mă bucur să vă văd pe toți lucrând în echipă. Spor la muncă !
Tres ?
Amândoi am vrut ca tortul ăsta să fie de vanilie, nu-i așa ?
Da, un gust divin pentru o ființă divină.
Da, dar am făcut un compromis pentru Lumiere și pentru Chaud.
Ca atare, avem un strat de ciocolată.
Dar dacă jumătatea de vanilie ar fi mai mare decât cealaltă ?
Poftim ? Vrei să faci partea noastră mai mare ?
Da. Imaginează-ți cum ar arăta.
Mai ales în comparație cu catastrofa aceea de blat de vanilie.
Cogsworth și Tres ne-au forțat.
Chiar dacă Tres e soțul meu, nu are gusturi.
Perfect de acord. Trebuie doar să adăugăm câteva ouă...
Puțin bicarbonat. Poate și puțină drojdie.
Ar fi uriaș.
- Ați văzut-o pe d-na Potts ? - Nu e nimeni, dragă !
Am o problemă cu florile.
Au ajuns în camera Bestiei.
Vai de mine ! Să vezi ce reacție va avea,
deși sunt sigură că ai observat că îl supără lucrurile
pe care nu le înțelege !
E ultimul lucru de care are nevoie d-na Potts.
Copilă, parcă ai fi văzut o fantomă !
- Sau o bestie. - Era cât pe ce să-l trezesc.
- Ai luat florile ? - Aproape.
Vai de mine.
Se pare că nu vom avea flori la petrecere,
dar sunt sigură că tortul va fi excelent.
Speranța moare ultima.
Ajutor ! Tortul !
A luat-o razna !
- Cred că am pus prea mult ! - Și eu cred că am pus prea mult !
Vrei să spui...
Tipic. Stânga nu știe ce face dreapta.
Ajutor !
Cogsworth ! Lumiere ! Grăbiți-vă !
- Nu se clintește. - Trage mai tare !
Ai grijă !
- Ce s-a întâmplat ? - Tortul a fost distrus
de sabotori !
- De ce nu sunt surprinsă ? - E doar vina lui !
El și Tres mi-au distrus tortul cu blatul lor de vanilie.
După ce tu și Chaud mi-ați distrus capodopera
cu blatul vostru groaznic de ciocolată.
Asta e ! Nu vom avea tort.
Nu va fi tort pentru petrecerea mamei ?
Poftim ?
Voiam să te înveselim, dar...
Mă tem că nu reușiți deloc.
Ba chiar mă simt mai rău.
Să te punem lângă foc.
și cum rămâne cu petrecerea ?
Mă tem că nu va mai fi.
Nu înțeleg. De ce ?
E vina mea.
Îmi pare atât de rău.
Nu îți face griji. Știu că ai fost bine intenționată.
Mă doare să văd asemenea răutăți între cei dragi.
Știu. Nu te mai gândi. Relaxează-te.
Sper că nu ești prea dezamăgit, Chip,
dar o petrecere trebuie să fie o ocazie de veselie,
nu una în care prietenii devin dușmani.
Înțeleg.
Ne-am făcut de minune din nou.
Și am dezamăgit un prieten bun.
Trebuie să-i demonstrăm lui Belle că putem !
Să organizăm o petrecere fără să ne certăm !
Sau să aruncăm lucruri în aer.
Dacă ne cerem scuze, poate că Bucătarul-șef
ne va face alt tort.
- Merită să încercăm. - Nu poate fi supărat la nesfârșit.
S-a stabilit ! Petrecerea va continua !
Ce se întâmplă ?
Surpriză !
- Vai de mine ! - Mesdames et messieurs,
am plăcerea să stau în fața dvs
împreună cu bunul meu coleg, în onoarea acestei distinse doamne.
D-na Potts ne-a oferit cel mai important dar posibil:
prietenia adevărată.
Vrem să știi că te iubim, d-nă Potts.
- Nu am cuvinte. - Veselia ta e neprețuită.
și eternă. Suntem pierduți fără tine.
Mulțumesc tuturor. E extraordinar.
Cu atât mai mult cu cât ați lucrat împreună.
Uite !
- Ce frumos ! - Soarele !
- Asta ar trebui să te binedispună. - Sunt deja binedispusă !
E meritul fiecăruia.
Te-ai gândit vreodată cum ar fi să poți
Să treci în locul altcuiva
Iar viața altfel s-o privești
Dar ca și cum ai fi altcineva
Imaginează-ți doar că altfel ai privi
Surprize ai avea Și te-ai putea gândi
Că un om probabil și-a dorit
Un pic în locul tău să poată fi
Un simplu gând Tu să rostești
Să spui doar: "Dacă ai nevoie, mă găsești"
Un simplu gest Oricât de mic
Să spui: "De-acord, e o greșeală, nu-i nimic"
Un pic de timp De-a căuta
Să dai o șansă orișicui de-a se-ndrepta
Nu este mult, dar să știi oricând
Ce importanță are doar un simplu gând
Un simplu gând Tu să rostești
Să spui doar: "Dacă ai nevoie, mă găsești"
Un simplu gest Oricât de mic
Să spui: "De-acord, e o greșeală, nu-i nimic"
Un pic de timp De-a căuta
Să dai o șansă orișicui de-a se-ndrepta
Nu este mult, dar să știi oricând
Ce importanță are doar un simplu gând
Aripă frântă
Cogsworth ! Unde ești ?
Cogsworth !
M-ați chemat, d-le ?
Mâine, fata va lua prânzul cu mine.
Ce idee excelentă, d-le. Poate un cvartet de viori pentru...
- Ar trebui să avem muzică. - Foarte bine.
Și flori proaspete.
Dacă trebuie, le cresc peste noapte în cameră.
- Vreau cele mai bune fețe de masă. - Normal.
- Cele mai bune porțelanuri. - Evident.
- Cele mai frumoase tacâmuri de argint. - Nimic mai puțin.
Cu siguranță.
Pelerina mea e încă ruptă !
Săptămâna trecută am trimis coșul de cusut. Nu știu de ce...
Cogsworth, nu mai poți ține personalul în frâu ?
Eu, d-le ? Nu !
Ai grijă să nu scapi frâiele.
Ce și-ar dori stăpânul pentru prânz ?
Perfecțiune și nimic mai puțin.
Stăpânul e un tip de treabă dacă poți trece peste anumite lucruri.
Cum ar fi personalitatea, aspectul,
manierele, igiena personală, felul în care se îmbracă,
lipsa simțului umorului și respirația lui !
E chiar...
De la ce o fi ? Singurul lucru la care sunt alergică e...
- O pasăre. Privește. - Vai de mine !
Stăpânul o va... Nu-i plac foarte mult animalele.
- Dar e o păsărică. - Stăpânului nu-i plac deloc păsările.
- Nu se poate. - Hei ! Ești acolo ?
Fă ceva cu ea, repede ! Repede, dragă !
N-o pune acolo !
Dacă ești acolo, deschide ușa !
De ce a durat atâta ?
Da. Bine. Cine poartă cașmir ?
Este cașmir în camera asta.
Mi se pare mie sau e cald aici ?
- Invitația... - Da.
- Invitația, stăpâne. - Da.
Vei lua prânzul cu mine !
- Serios ? - Da.
Nu vreau.
Poate că stăpânul ar trebui să fie mai politicos.
- De ce ? - Exact asta ziceam și eu.
N-ar trebui. Ea se poartă nepotrivit.
Unde a fost crescută ? La o fermă ?
E nouă la castel, d-le.
N-ar strica puțină curtoazie.
Întotdeauna ai dreptate, d-nă Potts.
Lingușitoare.
Poate că mă vei însoți la prânz, dacă nu ai alte planuri.
Nu prea am planuri.
Dar, dacă m-ai rugat frumos, accept.
Vezi ? Totul ține de felul în care ceri ceva.
Mademoiselle va fi așteptată la 12.00 fix.
Fără niciun minut întârziere.
- Ce miroase așa ? - Miroase ? Ce miroase ?
Nu simt nicio pasăre. Am zis "pasăre" ?
Voiam să spun...
Mi se pare mie sau e frig aici ?
Simt că miroase ceva.
Mă tem că e de la sertarul cu șosete.
Voiam să-l aerisesc.
A fost cât pe ce !
Dacă mai făcea un pas, deveneam istorie.
Lemn de foc ! Mi-ar fi trecut viața prin fața ochilor.
Inima îmi bate ca nebuna. Ce emoții !
Ce-ar putea avea împotriva unei păsărici ca aceasta ?
E frumoasă, drăgălașă și dulce, exact opusul lui.
Nu ! Are aripa ruptă.
- Mă gândeam eu că e ceva aici. - D-nă Potts !
Eu... Noi...
Nu te agita, dragă.
Nu voi spune nimănui.
Drăguța de tine. A suferit mult, nu-i așa ?
Cum o putem ajuta ?
E nostimă cu un băț sub aripă.
E o atelă, Chip, pentru a ține aripa la locul ei, până se vindecă.
Mă gâdilă cu penele.
Ești gata pentru mine, dragă ?
Nu e prea fierbinte, nu-i așa ?
Am mai făcut băi la viața mea.
Mă pune să fac baie în fiecare zi, chiar dacă n-am nevoie.
Gata. Uite așa.
Atenție. Stați în linie dreaptă.
Liniștiți-vă. Pierdem timpul.
Probabil că vă întrebați de ce sunteți azi aici.
Sunteți aici, pentru că eu v-am convocat.
Atunci când Cogsworth vorbește, oamenii ascultă.
Dar am vorbit destul despre mine,
presupunând că s-ar putea vreodată vorbi destul despre mine.
După cum știți, stăpânul a cerut...
Lumiere !
Vrei să n-o mai urmărești ?
Acesta e scopul meu în viață.
După cum ziceam...
Vă rog !
Mulțumesc. După...
Ajunge ! După...
Oameni buni !
Nu mai înțeleg.
Tacâmurile taie, vesela nu mă ascultă,
nici măcar pateul de gâscă nu mă ia în seamă.
Gata, dragule. Dă-mi voie să te ajut.
Dragilor, chiar trebuie să ne întoarcem la treburile noastre.
Stăpânul a invitat-o pe Belle la prânz și...
Și nu voi tolera nimic mai puțin decât perfecțiunea.
În primul rând...
Din nou !
Îmi dai voie ?
Haideți. Să trecem mai departe, vreți ?
Vasele la bucătărie pentru spălat.
Tacâmurile la lustruit.
Fețele de masă la călcat.
Ceilalți știți ce aveți de făcut.
Dar eu...
Ce au făcut ? Ce ai făcut...
Totul stă în felul în care le vorbești. Frumos și blând.
Frumos și blând. Sigur că da !
Această cocoloșeală i-a făcut indisciplinați.
Trebuie să pun din nou frâiele pe ei.
Am o mână mică, dar fermă, care îi va aduce înapoi.
- Unde e ? - Nu știu, d-le.
- Cât e ceasul ? - Nu știu, d-le.
- Nu știi ? - Bineînțeles că știu.
La urma urmei, sunt un ceas.
E exact 12.07.
Poate că încă se îmbracă.
Ar fi bine să aibă un motiv mai bun.
Ți-e foame ?
Mi-e foame !
Poate că a crezut că am spus la 12.00 noaptea.
Pentru prânz ?
Sire, v-aș sugera să rămâneți liniștit,
poate să jucați un joc de cărți și să o așteptați pe fată.
Merg după ea !
Nimeni nu mă bagă în seamă.
Le voi arăta eu. Voi sta aici.
Să se descurce fără mine o vreme.
Poate că atunci vor asculta...
Vii sau nu ?
Sunt în spatele tău, sire. M-am oprit să-mi leg șireturile.
De vreme ce nu port pantofi, a durat mai mult.
- Ai nevoie de odihnă. - De ce nu vii ?
Am uitat de tine.
Ai uitat ?
Ei bine...
Vezi...
- Adevărul e că am găsit o pasăre azi. - Ce-ai găsit ?
E o pasăre. E rănită.
Nu contează !
Nu tolerez asemenea creaturi în castelul meu.
Scapă de ea imediat.
- Nici nu mă gândesc. - Vei face...
Are nevoie de mine. Voi avea grijă de ea.
Am îmbăiat-o, am bandajat-o, am hrănit-o...
Trebuia să mănânci cu mine.
Avea o rană mare. Avea nevoie de îngrijirea mea.
- Să dispară pasărea din castelul meu. - Dar...
Vino înapoi ! Să prindă cineva chestia aia !
Da, bine, d-le. O prindem, d-le.
Scuzați-mă. O prind eu.
Nu, la stânga. Nu. Dă-te la o parte.
Acolo. Vino aici. Nu pot s-o ajung...
Lăsați-o în pace !
Nu !
- E bine ? - Așa cred.
Te rog, trezește-te.
Să nu ne adunăm prea... Stăpâne !
Ce frumos cântă !
- Încercam să-ți spun asta. - Ce sunet frumos !
Pasărea nu va mai părăsi castelul.
O voi ține într-o colivie în salon.
- Dar se va face bine curând. - Nu mai e treaba ta.
N-o poți ține într-o colivie. Trebuie să fie liberă !
- E liberă să cânte pentru mine. - Nu te las.
Nu ești la tine acasă, deci nu-mi vorbi așa.
Pasărea e a mea. Am zis și așa rămâne.
Voi lua prânzul în salon.
- Nu poate face una ca asta. - Nu-ți pierde speranța, dragă.
Dacă-ți pierzi speranța, pierzi totul.
Prânzul va fi reprogramat pentru ora 13.00 la...
Ajunge ! Dacă nu vă faceți treaba cum trebuie,
nu mai avem nevoie de serviciile voastre.
Cogsworth, sunt copii, două cuțitașe.
N-am nevoie de sfatul tău.
Treceți amândoi în sertar.
Nu sunteți suficient de competenți pentru castel.
Poate că vrei să li te alături.
Din acest moment, iată cum vor sta lucrurile.
Numai eu sunt șeful.
Care e problema ta ? De ce nu cânți ?
Arătați bine. Așa.
Nu am toată ziua la dispoziție. Deci, cântă.
Dacă vei cânta tu, poate că va cânta și pasărea.
Da. E o idee bună.
- Cântă tu. - Poftim ? Eu ?
Dar eu sunt afon.
Nu știu nimic despre muzică, decât să păstrez tempoul.
- Cântă. - Bine, cânt.
E groaznic !
Ajunge !
- Adu-o pe Belle. - La ordinele dvs.
Orice doriți se...
- Du-te ! - M-am dus.
Nu vei cânta nicicând pentru mine, nu-i așa ?
Stăpânul a cerut să te prezinți imediat în salon.
- Sunt ocupată. - Serios ?
Chiar dacă ar fi așa, deși mă îndoiesc,
vei veni cu mine chiar acum.
Bine.
De ce nu-mi cânți ? Stai în castelul meu !
Măcar atât ai putea face !
De ce strigi la sărmana ființă de parcă ar fi a ta ?
I-am poruncit să cânte. De ce nu cântă ?
Pentru că nu e fericită.
Tu ai cânta dacă ai fi într-o cușcă ?
- Trebuie să mă asculte. - De ce nu o lași afară ?
- Va pleca. - Ai învinui-o ?
Și eu aș pleca dacă...
Dacă ai trata-o cu respect, ar fi fericită.
Dacă e fericită, cântă.
Nu ! Această pasăre va cânta numai și numai pentru mine.
E porunca mea.
Poruncile tale sunt doar cuvinte.
Nu au niciun sens pentru pasăre sau pentru mine !
Cum îndrăznește să-mi vorbească așa ?
Abia mai văd în fața ochilor.
Vai, dragă. Ce s-a întâmplat cu lumina ta ?
Nicio lumină nu poate lumina bezna
care s-a așternut peste castel.
Tu ai cânta dacă ai fi într-o cușcă ?
A sosit momentul.
Să vedem dacă te-ai vindecat.
Bine.
Ești liberă.
Liniște ! Taci ! Gata !
Poate că ar trebui să ții creatura aceea mai bine,
altfel, ar putea zbura prin castel.
Nu e nevoie.
I-ai dat una zdravănă ?
Nu. Stă fiindcă are încredere în mine.
Nu-i așa că e grozav ?
Vino și privește.
Haide. Zboară.
- Vai de mine ! Nu ! - Trebuie să o salvez !
Stăpâne !
Dacă ai cumva timp, ai putea să ne salvezi și pe noi ?
- Imediat, Cogsworth. - Nu e nicio grabă.
Nu plecam nicăieri... Sper !
- D-nă Potts ! - Rezistă !
Nu intenționez să nu vă ascult.
Mi-am amintit. Aveam de gând să cârpesc pelerina.
Cogsworth !
Mă puteți ierta, prieteni ?
Am crezut că pot să impun respectul, în loc să-l câștig.
Cred că merit să sfârșesc astfel,
singur și neajutorat.
Se pare că mi-a expirat timpul.
Ce zboară timpul !
Foarte bine ! Excelent. Arătați superb.
Dă-mi voie să te ajut.
E prietena ta.
S-a întors.
Dragostea plutește în aer.
Și începe cu încredere,
cu respect reciproc, așa cum am spus mereu.
Toate relațiile trebuie să se bazeze pe asta.
Trebuie clădit pe temelia încrederii și a respectului
pentru a înflori și a crește, a rodi și a naște,
să fii mereu atent la nevoile celuilalt.
Sinceritatea, onestitatea absolută e...
LUMEA MAGICĂ a lui Belle